Uploaded by Sylvesteri
PIRUNSAAREN VANGIT
Tarina kertoo vapaan Ranskan lentueesta ja Ranskasta.
Kansakunta ei elä vain kartoissa, vaan myös ihmisten sydämissä.
Miljoonien ranskalaisten mielestä Ranska ei antautunut.
Kuolematon ja rohkea Ranska elää vapaissa ilmavoimissa, -
joka sotii Reininmaan taivaan alla.
JOSSAINPÄIN SAKSAA
Kartanlukija lentäjälle. Viisi minuuttia kohteeseen.
Huomio! Havaittu ilmahyökkäys. Valmistautukaa torjuntatuleen.
Pommit irti!
Täältä pesee senkin...
Pommit on tiputettu. - Hyvää työtä. Lähdetään pois.
Matrac. Lähestymme Romillyn kaupunkia.
Kiitos.
Äiti? Onko tuo isä? - En ole varma. Ole ihan hiljaa.
Äiti palaa pian.
Lentäjä pommittajalle. Avaa pommiluukut.
VAIMOLLENI KUNNES JÄLLEEN TAPAAMME
Jean, rakkaani. Kunnes jälleen tapaamme.
JOSSAINPÄIN ENGLANTIA
Everstiluutnantin piti hakea sinut, Manning, mutta menen lähistölle.
Siksi toin sinut Lontoosta. - Minne olemme menossa?
Määränpää on kai sotilassalaisuus. - Valitan.
En tiedä, missä olemme. Ei tienviittoja tai mitään.
Olemme kai kanaalin lähellä.
Tämä on arvoituksellista jopa sotakirjeenvaihtajalle.
Olemme perillä. - Onko tämä lentoasema?
Kuuluisa Victoiren lentue on täällä.
Missä ovat parakit, tuulipussit ja kiitotiet?
Eikö ole yllättävää? Ranskalaiset ovat käytännöllisiä.
Mennään päämajaan.
Tuon laukkunne. - Kiitos. Saanko vilkaista paikkoja?
Olen yllättynyt. En ole nähnyt tällaisia sotilaslentoasemia.
Tästä hiljaisuudesta lähtee hurjia pommituksia.
Lehmät ovat kai maskotteja. - Ne ovat tuoneet onnea.
Lehmät lainattiin ranskalaisille. He eivät tuoneet omiaan.
Jerseylehmien maito on erinomaista.
Outo paikka tappavalle lentueelle. - Hiljaisuudenko takia?
Ranskalaisia ei haittaa. Kyllä täällä eloisaakin on.
Kapteeni Freycinet on Ranskan vapaan lentueen yhteysupseeri.
Sisään.
Mukava nähdä, Hastings. - Manning, kapteeni Freycinet.
Tervetuloa. - Kiitos.
Huolehtinette toisistanne. - Jää ihmeessä syömään.
En voi. Minulla on käskyni. Laukkusi on sängyn vieressä.
Hyvää yötä. - Kiitos, Hastings.
Riisu takkisi. - Kiitos.
Aperitiivit tulevat pian. Vai haluatko cocktailin? - Ei, kiitos.
Istuudu. - Käyntini tarkoitus...
Tiedän sen. Ilmailuministeriöstä tuli viesti.
Pääministeri Laval haukkuu pettureiksi.
Haluan kirjoittaa vapaista ranskalaisista uutistoimistolleni.
Ymmärrys on tarpeen näinä herkkinä aikoina.
Meitä on täällä muutama. Mutta sen enempää...
Kiitos.
Pitääkö marsalkka Pétain teitä pettureina?
Tietysti. Yritän olla lempeä tuomioissani.
Pétain on vanha mies barbaarien ikeen alla. Terveydelle.
Oletko nähnyt marsalkkaa? - Ajat sitten Verdunin taistelussa.
Hän vieraili lentueessamme Senard'issa Argonessa.
Olitko lentäjä? - Lafayetten laivueessa.
Sait koulutuksen meillä. Olemme aseveljiä.
Syödään. Olin lentäjänä Cigognes'n ryhmässä 26.
Näin monta kertaa lentueenne intiaanitunnuksen.
Tapaamme vihdoinkin. Olisin voinut kertoa tulostasi laivueelle.
Ehkä näen heidät myöhemmin. - Totta kai. He ovat tuolla.
Ei pihaustakaan. Muistatko, miten eloisaa messissä oli ennen?
Levysoitin raikasi.
Piruparat. Meitä vapaita ranskalaisia ei naurata.
Teillä on pommikoneita. - Flying Fortresseja.
Aloitimme omilla Farmaneillamme.
Sitten Ranska antautui. - Tulitko koneiden mukana?
Imartelet minua. Pärjään jotenkuten yhdellä silmällä.
Olen vain yhteysupseeri. Tulin eri reittiä.
Ryhmät A, T ja G. Saapukaa komentopaikalle.
He lähtevät muistuttamaan sakuja olemassaolostaan.
Esittelen hangaarin ruoan jälkeen. - Se olisi hienoa.
Katso eteesi.
He näkyvät mäen takana.
Varjele... Mitä ihmettä?
Koneet vedetään esiin ladoista. Lennonohjaus heinäsuovassa.
Minähän tulin tätä kautta.
Pensaat ja puut ovat poissa ja pelto on kiitorata.
Tämähän on täyttä taikaa. Yhtä asiaa en ymmärrä.
Mihin lehmät pantiin? - Hangaareihin koneiden tilalle.
He lentävät edeltä valaisemaan kohteen muille.
Tietävätkö he riskeistä? - He pistävät hanttiin.
Onneksi 20 vuotta sitten ei ollut nykyistä ilmantorjuntaa.
Suo anteeksi.
Taasko? - Tänään on vuosipäivä.
Ymmärrän. Saat luvan. Onnea matkaan. - Kiitos.
Kaikki lentokoneet lähtöasemiin.
V niin kuin Victor. Voitte lähteä.
N niin kuin Norman. Voitte lähteä. Onnea.
Voimme hengähtää pari tuntia. He taas...
Onko määränpää salainen? - Ei enää. Taas Berliini.
Montako? - Kohteeseen lähtee 2 000 pommikonetta.
Herra varjele. - Matrac ilahtuu.
Mietin miesten synkän päättäväisiä ilmeitä.
Juttelit tykkimiehen kanssa.
En saa häntä mielestäni. - Matrac teki vaikutuksen.
Vahvat ja oudot kasvot. Hänen kanssaan ei leikitä.
Voin kertoa hänestä tarinan, jos haluat kuulla. - Tottahan toki.
Tämä ei sitten ole virallista.
Tarinan voi julkaista sodan jälkeen. Matrac kuului pieneen ryhmään.
Ryhmä sai kestää tuskaa ja nöyryytyksiä.
Sain tavata... Se tulee myöhemmin.
Tarina alkaa kaukana täältä.
Sodan takia jouduin palaamaan Ranskaan Uudesta-Kaledoniasta.
Ville de Nancy kuljetti nikkelimalmia Marseillehin.
Laiva oli kunnon rahtialus, joka seilasi sitkeästi valtameriä.
Tyypillinen musta maali on ruosteen läiskittämä.
Bretagnelainen kapteeni Malo tunsi valtameret kuin omat taskunsa.
Matruusit palvoivat kapteeniaan.
Miesten kumppanuus auttoi jaksamaan pitkän matkan rasitukset.
Joskus kannella laulettiin.
Karaistuneet merikarhut olivat ranskalaisia sormenpäitään myöten.
Lämmittäjinä ja lapiomiehinä oli tropiikin satamien sekasikiöitä.
Konemestari oli samaa puuta.
Matkustajia oli vain kolme, joten söimme kapteenin kanssa.
Kunniapaikalla istui siirtomaajoukkojen majuri Duval.
Hän oli ahdasmielinen komentelija, -
joka hankki kannuksensa edellisessä sodassa.
Adjutantti luutnantti Lenoir oli tyypillinen myötäilijä.
Yhdessä muodostimme päällystöperheen.
Oli vielä yksi.
Petollinen Jourdain oli viestiupseeri.
Viimeisin tiedote.
"Maginot'n linjalla on rauhallista saksalaisten puolella."
"Natsien radio vetoaa ranskalaisia antautumaan," -
"jottei veri vuoda turhaan rappiodemokratian puolesta."
"Natsit lähettivät marssimusiikkia, mutta lojaalit sotilaat buuasivat."
Mikä ihmeen sota tämä on? Sotilaat buuaavat.
Olen sotilas. Buuaisinko musiikkia kuullessani?
Konsertissako he ovat? - Anna komentajan puhua.
Saksalaiset pelkäävät Maginot'n linjaamme. - Loistavaa.
Totuus pähkinänkuoressa. - Mikään mahti ei murra linjaa.
Vartovatko saksalaiset ikuisesti? - Tai kauemmin, jos on tarpeen.
Sotilaat puolustavat rintamaa. Siegfriedin linja on myös lyömätön.
Mihin pattitilanne johtaa? - Pidän sinusta, Freycinet.
Sitkeys tuo taas voiton.
Se voittaa, joka pitää rintaman viisi minuuttia kauemmin.
Ranska voittaa, koska upseerit pitävät miehet rautaisessa kurissa.
Entä jos Maginot'n linja saarretaan?
Demokratiassa sotilaallakin on oikeus ajatella.
Taistelussa kuri on tärkeintä.
Armeija ei ole keskustelukerho. Asiantuntijat ajattelevat.
Tuskin kapteeni pitää itseään fiksumpana kuin marsalkka Pétain.
Liittolaisemme eivät usko sokeasti Maginot'n linjaan.
He eivät rakentaneet sitä ja kadehtivat ranskalaisia.
Britit ovat kaupanpitäjiä, jotka kaupittelivat sementtiä.
Hyvin lohkaistu. - Britit ärsyttävät minua.
Britit taistelevat. - Kunnes ranskalaiset kuolevat.
Komentaja sanoi samaa.
Lohkaisu on peräisin Goebbelsin toimistosta Berliinissä.
Syytätkö petturuudesta?
Ei syytellä matkakumppaneita eikä liittolaisia.
Hyväksyn anteeksipyynnön. - Aika näyttää, että olen oikeassa.
Sellaisessa ilmapiirissä matkasin maapallon ympäri.
Maailma oli romahtamassa, kun saavuimme Panamaan.
Maginot'n linja murtui. Ranskan armeija pakeni.
Kaikki tapahtui nopeasti.
Maginot'n linja murtui. Vika on brittien ja belgialaisten.
Minähän sanoin. Ranska voi kirota liittolaisensa.
Panamasta Ville de Nancy lähti kohti Marseillea.
Kahden päivän päässä Colónista lennätin kertoi torpedoiskuista.
Ahoi, silta. Sukellusvene!
Missä suunnassa? - 30 astetta tyyrpuuriin.
Anna hälytys!
Mitä näet? - Epäilyttävän aluksen.
Miehitä aseet.
Ei tuliteta.
Torpedo voi iskeä milloin vain. - Ei tuliteta.
Ei se sukellusvene ole. - Jokin alus kuitenkin.
Onko se vene? - Vai kanootti.
Siellä on mies. Hän on elossa.
Eloonjääneitä jostain torpedoiskusta. Tyyrpuuriin.
Hitaasti.
Seis. Laskekaa pelastusvene. - Irrottakaa köydet.
Nopeammin.
Vauhtia.
Olkaa varovaisia.
Pahalta näyttää.
Tuli tarpeeseen. En ole syönyt 20 päivään.
Tai juonut viiteen. - En kiusaa kysymyksillä nyt.
Viekää miehet ahteriin. Kenttävuoteet esiin.
Kokki voi viedä heille keittoa. Pyydä miehiltä vaatteita.
Ovatko he ranskalaisia, kapteeni? - Ainakin yksi on.
Miksi kanootti? He eivät ole merimiehiä.
Afrikan rannikolla he olisivat rangaistuspataljoonan karkureita.
Vai mitä, majuri? - Olen eri mieltä emmekä ole Afrikan rannikolla.
Tarkastele tosiasioita. Mitä kapteeni Freycinet sanoo?
Antaa miesten itse selittää. - He vain latelevat valheita.
On epäreilua tuomita kuulematta. - Tiedän, keitä miehet ovat.
Oletko tavannut heidät? - En koskaan.
Minun ei tarvitse, osaan päätellä. Lenoir oli oikeilla jäljillä.
Miehet vaikuttavat vangeilta. He ovat olleet pataljoonassa.
He ovat epäilemättä karkureita Pirunsaarelta.
Mahdotonta. Cayenneen on 1 500 meripeninkulmaa.
Kanootissako he meloivat koko matkan?
Et tunne vankeja. Palvelin Cayennessa 12 vuotta sitten.
Haistan vangit kaukaa. Turmeltuneempia konnia ei ole.
Ajattele mitä haluat. He saavat kertoa itse.
Kuten haluat. Valheet on ilo paljastaa.
Saa nähdä, hyvät herrat. - Kiitos.
Hyvää iltaa. Kuunnelkaa, miehet.
Sinä myös.
Etkö ole oppinut seisomaan upseerien läsnä ollessa? - En.
Sama se. Tämä ei ole panssarilaiva.
Istuutukaamme. - Kiitos.
Olette kaukana kotoa.
Oui, mon capitaine. - Olette ranskalaisia.
Mikä nimesi? - Renault.
Kertokaa keitä olette ja mistä tulette.
Ilomielin. He ovat kultakaivos- työläisiä Venezuelasta.
Kolme on syntyjään ranskalaisia.
Kaksi syntyi Venezuelassa.
Ymmärrän. Missä?
Valtauksella 500 kilometrin päässä Orinocosta.
Paikka tuskin on tuttu. Syvälle viidakkoon pääsee vain kanootilla.
Kuulimme sodasta kaksi kuukautta sitten.
Radiota tai asutusta ei ole satojen kilometrien säteellä.
Miten kuulitte uutiset? - Sattuman kauppaa.
Seudun intiaanit keräävät kumia. Kolme heistä tuli rannikolta.
Muistatteko? Ostimme heiltä tarvikkeita.
Kirves oli kääritty vanhaan caracasilaiseen lehteen.
Mihin lehteen? - Caracas Diarioon.
Muistan päivämäärän, 3. marraskuuta.
Uutinen kertoi iskusta Maginot'n linjaa vastaan Alsacessa.
Outoa. Heräsikö kiinnostus? - Luonnollisesti.
Olemme ranskalaisia kuten te. - Halusimme kotiin taistelemaan.
Todennäköisesti. Mikä sinun nimesi on? - Matrac.
Johdat selvästi miehiä. Kerro sinä.
Puhun ystäväni puolesta. - Vain, kun pyydetään.
Ala kertoa. - Meillä ei ole johtajaa. Olemme tasa-arvoisia vapaita miehiä.
Sinä, joka halusit puhua. - Kiitos.
Epäilet haluamme palata Ranskaan. En ihmettele.
Tällaiseen seikkailuun ajaa vain syvä isänmaallisuus.
Meillä oli vain kanootti ja 200 unssia kultahippuja.
Seilasimme länteen kohti Panamaa ja sieltä Ranskaan.
Hyökyaalto yllätti meidät, ja hukkasimme kullan ja passit.
Oikaisimme kanootin ja jatkoimme. Olimme eksyksissä.
Ilman mastoa ja purjetta. Annan kunniasanani, komentaja.
Tämä tapahtui kolme viikkoa sitten. - Olet venezuelalainen.
Missä asuit? - Ciudad Bolívarissa.
Sinä siellä takana. Mikä on nimesi? - Jerge Garou.
Et saanut häntä kiinni. Täydellinen aksentti.
Teillä ei ole henkilöpapereita. - Ei ole.
Ne ovat Orinocon pohjassa, kuten Marius todisti.
Kaikki joen pohjassa. Sopiva sattuma.
Kohta se selviää. Onko kysyttävää, kapteeni Malo?
Ei ole. Kyselit meidän kaikkien edestä.
Taisin olla perusteellinen.
Löytyykö kaikkea tarvittavaa? - Kiitos, kapteeni. Olet avokätinen.
Miehet pilasivat iltasi, komentaja. Tarina on uskottava ja mutkaton.
Valeet olivat ilmiselviä. Luotan vaistoihini, en tarinoihin.
Etenkin vangit ovat valehtelijoita. - Juuri niin. En usko sanaakaan.
Tein päätöksen kelmien suhteen, kapteeni.
Annat liikaa vapauksia. Miehet luovutetaan poliisille Marseillessa.
Kunniallisilla miehillä ei ole pelättävää.
Oliko muuta? - Miehet lukitaan putkaan.
Armeijan edustajana vaadin sitä, kapteeni.
Aivan, olen kapteeni. Laivallani ei vangita ketään.
Sietämätön mies. Onneksi kapteeni ei päätä Marseillessa.
Juuri niin, komentaja. Mies on sietämätön.
Nopeus. - 10,5 solmua, 180 kierrosta.
Täysi vauhti ja 195 kierrosta. Haluan vaaravyöhykkeelle illaksi.
Hyvää iltaa. Oli hieno päivä.
Jokainen päivä vie kohti Ranskaa. - Onkohan se hyvä asia teille?
Tulin varoittamaan miehiäsi.
Komentaja Duval sanoo, että karkasitte Cayennesta.
Me muutkin päättelimme niin.
Odota hetki tässä.
Tuletko tänne?
Istuudu. - Kiitos.
Renault kertoi mitä sanoit. Olemme jutelleet.
Tottahan se on. Pakenimme Cayennen vankilasta.
Voimme silti tappaa saksalaisia. - Sehän on tärkeintä.
Mitä sinäkään tiedät? - Olemme yhtä ranskalaisia kuin muutkin.
Emme ole vätyksiä. - Älä sekaannu, Petit.
Miksi varoitit meitä? - Jotta olette varuillanne.
Olet puolellamme. - Olen. Ranska tarvitsee miehiä.
Minähän sanoin.
Olemme vankeja. - Onko sillä väliä?
Sinun täytyy kuulla tarinamme. Kerro, Renault.
Mistä tai kenestä aloitan?
Petit on Provencesta. Miksi hänet vangittiin?
Hän oli intohimoinen maanviljelijä. - Totta.
Viljelin isäni ja isoisäni maita.
Kasvatimme viljaa vaimon kanssa. Sitten valtio rakensi padon.
Maani jäivät veden alle. Tulin vähän hulluksi.
Hän yritti pysäyttää pumppuaseman koneet.
Hän runteli useita työntekijöitä ja tappoi yhden.
Valtio päästi minut vähällä. En sentään joutunut giljotiiniin.
Onko Ranskan Guayana tuttu? Se on siirtomaista korruptoitunein.
Päiväntasaajan kuumuudessa raataa 6 000 miestä -
syvällä tiheässä viidakossa.
Puolialastomat orjat kärsivät kuumuudesta, kosteudesta, -
hyttysistä, taudeista ja mädästä ruoasta.
Moni kuolee tai tulee hulluksi.
Siellä Petit uurasti tienrakentajana.
Vangit kutsuvat tietä nollatieksi, koska se ei ikinä valmistu.
Sitä on rakennettu yli 50 vuotta. Valmiina on 25 kilometriä.
Yksi vanki on kuollut jokaista metriä kohden.
Petit'n lähellä Garou käsitteli mahonkia Charvenin palstalla.
Mekaanikko ja rallikuski tappoi tyttöystävänsä riidan päätteeksi.
Kaikki eivät olisi uskoneet hänelle kirvestä.
Garou on parantanut tapansa ja oppinut kuria. Vai mitä?
Cayenne kyllä opettaa.
Saanko viihdyttää ja esitellä itseni?
Olen fiksu mies, kuten kapteeni on huomannut.
Olen hyvin herkkä sormenpäitäni myöten,
Olin Pariisin paras taskuvaras ja kassakaappien murtaja.
Minulla oli herkkä kosketus. Ihan musisoin rikkaiden kukkaroilla.
Viihdyttävää veijaritarinaa ei kerrota kuivin suin.
Hytissäni on konjakkia. - Kiitos.
Mitä muuta löydän? - Otan riskin.
Kerro sinä itsestäsi.
Olen sotilaskarkuri. Värväydyin 16-vuotiaana.
Kolmen kuukauden päästä karkasin.
Tajusin jotain hirvittävää. Olen pelkuri.
Marokossa värväydyin muukalaislegioonaan.
Minut pidätettiin. Sotilaskarkurikin voi rakastaa isänmaataan.
Kuvittele, miltä tuntui vuosien vankeus.
Näin lipunnoston joka aamu.
Eräs toinenkin seurasi lipunnostoa joka aamu.
Näky oli hänelle kuin siunaus tai sakramentti.
Aloin tuntea outoa veljeyttä miehen kanssa.
Olimme samalla asialla joka aamu.
Vangit kutsuivat miestä Vaariksi. Hän oli entinen vanki.
Hän oli kärsinyt tuomionsa muttei saanut jättää siirtokuntaa.
Cayennessa ei ole töitä, joten vapautettujen tilanne oli toivoton.
Vaari oli neuvokkaampi kuin muut. Hän keräsi hienoja perhosia.
Hän myi käsitöitä turisteille ja perhosia keräilijöille.
Vaari säästi jokaisen frangin.
Vaari elätteli suunnitelmaa. Unelma oli sama kuin meillä.
Pako.
Seis! Tie on suljettu. Emme vartioi perhosia.
Täällä on hienoja lajeja. - Nämä ovat halpoja savukkeita.
Eivät ole, jos myyt ne vangeille.
Helkkari!
Hei, Vaari. Miten perhoset jaksavat? - Entä hyttyset?
Saisinpa nitistää sakuja.
Mitä sanoit? - Yksinkertainen kysymys, Petit.
Olisinpa Ranskassa listimässä sakuja.
Taistelisitko isänmaan puolesta? - Aivan takuulla.
Niin minäkin. Vain natseja vihaan enemmän kuin vartijoita.
Entä sinä? - Oletko värvääjä vai kuulustelija?
Kunhan kysyin. - Olen isänmaanystävä.
Mariuskin rakastaa isänmaataan.
Hän on tuolla vartijan luona.
Hän on nokkela. Marius tietää kaiken lahjonnasta.
Hänestä on hyötyä, jos suunnittelemme paon.
Ehkä.
Ei täältä pääse pakoon. - Turha edes kuunnella.
Vanhus vain vedättää meitä. Hänellä kuulemma on rahaa.
Se on eri asia ja muuttaa kaiken.
Pitää paikkansa.
Te siellä! Tämä mies eksyi rämeelle.
Hän viettää yön täällä. - Mikä hotelli tämä on?
Kiitos, ystävät.
Mitä sinä täällä teet? - Maksoin kersantille seurastanne.
Toin lahjan.
Eksyitkö muka? - Piti keksiä tekosyy.
Sanoitte puolustavanne Ranskaa. Maa merkitsee teille yhä jotain.
Juodaan yhdessä ja jutellaan kotikulmista.
Järjetön ajatus. - Mietin kotia koko ajan.
Ajattelen tilaani ja vaimoani. - Maatila on hyvä.
Ranskan kamara on ylivertaista. - Minä pidän Pariisista.
Montmartre ja Moulin Rouge, Bal Tabarin ja naiset...
Pariisi ei ole Ranska. Pidän aukeista.
Valkoiset tiet ja vihreät puut. Lorraine on maailman kaunein seutu.
Ranska on perinteitä. Versailles, Orleansin neitsyt, monumentit.
Napoleon lepää suuruudessaan Invalides'issa. Place Vendôme...
Ne olivat liian suuria 16-vuotiaalle pelkurille.
Uhraisin vaikka henkeni, jotta voisin palauttaa kunniani.
Voisin kuolla Ranskan vapauden puolesta.
Täytin jo 65.
Voimme lähettää neljä isänmaallista miestä Ranskaan, -
koska he haluavat taistella maansa puolesta.
Jos voisin usko teihin...
Voisit mitä? - Voisin keksiä tavan, jolla palvella maatani.
Mutta jos olisitte Ranskassa... - Taistelisimme.
Emme ole Ranskassa, vaan tässä läävässä.
Lennämmekö vai uimmeko Atlantin halki? - Ostan kanootin.
Jokea pitkin pääsee merelle. Sitten voi nousta laivaan.
Jos vitsailet kanssamme... - En vitsaile.
Haluan olla varma teistä.
En ole jutellut kanssanne. Voinko ottaa riskin?
Valehteletteko? Uskallatteko päihittää joen ja meren?
Tiedämme, kuka uskaltaa. Jos hän lähtisi mukaan...
Nimi on Matrac. - Osaako hän rämeen halki?
Tunnen rämeen kuin taskuni. - Entä joen ja meren?
Matrac tuntee meren. Hän pakeni kerran kanootilla Venezuelaan.
Onko hän patriootti? - Suurempaa ei olekaan.
Hän taisteli natseja vastaan jo ennen sodan alkua.
Se alkoi 1938 Münchenin kriisistä.
Daladier palasi Münchenistä. Hän kavalsi Ranskan vihollisille.
Uskomatonta sinänsä, kuten vastaanotto lentoasemallakin.
Jatka vain. - Väkijoukko ei revi häntä, vaan hurraa kuin sankarille.
Uskomatonta. Kiitoradalla on kukkia.
Väkijoukko nakkelee kukkia, ei kiviä. Ei käy järkeen.
Raoul? Paina tämä.
Lähdetään pois, Jean.
Älä turhaan, Jean!
Elämäntyöni lyötiin pirstaleiksi. Poliisitkin ovat fasisteja.
He ovat silti ranskalaisia, jotka uskovat samoihin arvoihin.
He seurasivat sivusta, jotta tuho olisi täydellistä.
Olet ylirasittunut. Kaipaat lepoa.
Lähdetään Romillyyn. Sanoit, että haluat palata sinne.
Romillyyn. - Muistatko?
Muistatko missä tapasimme? - Tuolla mutkan takana.
Juuri tässä. Sinulla oli iso keltainen hattu ja kori.
Siinäkö kaikki? Oli tosiaan kuuma. Kauanko siitä on?
Se tuntuu vuosisadalta. - Älä mieti sitä.
Olen nykyään paljon nätimpi. - Ihanko totta?
Miksemme ole miettineet häitä? - Minä olen miettinyt usein.
Jouduin kilpailemaan Ranskan kanssa.
Se on ollutta ja mennyttä. Onko myöhäistä mennä naimisiin?
Minulle myönnetyin valtuuksiin julistan teidät puolisoiksi.
Onnittelut.
Miten polvi jaksaa, Jacques? - Siinähän se, pormestari.
Sotamuisto. Pojatkin ovat sotilaita. Koittaakohan uusi sota?
Hävisimme jo Reininmaalla, Wienissä ja Münchenissä.
Sotilaallisestiko? - Ei politiikka.
Rouva on oikeassa. Ei todellakaan tänä iltana.
Lola! Tule laulamaan rakkausvalssi!
Eivätköhän polvet vielä taivu. Saanko luvan?
Onnellinen?
Meille. - Yhdessä ikuisesti.
Pari säveltä voi kertoa enemmän kuin tuhat sanaa.
Päivää, rouva. Mitä saisi olla? - Mitä löytyy?
Nättejä punaisia kukkia...
Otan noita. - Käärin paperiin.
JEAN MATRAC EPÄILTYNÄ TOIMITTAJAN MURHASTA
Kiitos. Pidä vaihtorahat.
Lähdetään. - Mikä hätänä?
Olet kuin aaveen nähnyt. - Ostoksilla käynti väsyttää.
Olet hassu. Haluat lähteä heti, kun laukut on purettu.
Pidän huolen, että saan häämatkani.
Juttelimme laivamatkasta. Halusit kirjoittaa Etelä-Amerikasta.
Guatemalasta ja Perusta. Siitä on kauan.
Haetaan viisumit Marseillesta. Laiva lähtee Portugalista ja...
Mikä hätänä? - Ei mikään.
Hullut nuoret. Voit katsoa jo.
He ajoivat reilusti ohi. - En kestä enää.
Älä nyt, Paula. Vaara on ohi.
En minä sitä. - Mistä oikein puhut?
Sinua etsitään. - Kuka minua muka etsii?
Poliisi etsii sinua murhasta.
Niin. Katso.
En aio paeta. Täytyyhän Ranskassa oikeutta saada.
Se väki maksaa mellakoista ja tapoista ja lahjoo oikeudenkin.
Se sakki ei saa livistää. - Minun vuokseni.
Totuudelle on tilaa. - Paino tuhottiin.
Pystyn yhä puhumaan. Minun täytyy mennä oikeuteen.
Pääset vain hengestäsi. Taistele, älä ryhdy marttyyriksi.
Tämä koskee meitä ja koko maan elämää.
Amerikassa pystyisimme tekemään jotain.
Voisimme kertoa ihmisille kaiken.
Ole kiltti, Jean. - Hyvä on. Lähdetään.
Oletko hereillä?
Olen parvekkeella.
Pelästyin kamalasti. - En saanut unta.
Matrac? Olet pidätetty.
Mellakan lietsomisesta ja Raoul Dulainen kuolemasta -
sekä muista petoksista Ranskan tasavaltaa vastaan -
tuomitsen sinut 15 vuodeksi Guayanan siirtokuntaan.
Jean!
Odotan sinua.
Voiko miehen isänmaallisuutta epäillä? - Ei mitenkään.
Hän on johtajamme. Missä hän on?
Mistä hänet löytää? - Hän on eristyksessä vielä kaksi kuukautta.
Miksi hän sinne joutui? - Hän sai kirjeen rakkaaltaan.
Vartija pilkkasi ja heitti kirjeen mutaan, ja Matrac puukotti häntä.
Moni menettää järkensä linnassa parissa päivässä.
Ei Matrac. Marius voi välittää viestin juonesta.
Matracia kannattaa odottaa vaikka kaksi vuotta.
Saint-Josephin saarella on rakennus vailla vertaa.
Montuissa voi tulla hulluksi. Ympärillä on vain paljaat seinät.
Voi miettiä vain pakoa. Sydämen syke on ainoa ääni.
Hitaasti mieli ja sielu antavat periksi.
Sen jälkeen vanki joutuu hullujen puolelle.
Toisella puolella ollaan vasta tulossa hulluiksi.
Isänmaallinen Matrac on viettänyt linnassa monta kuukautta.
Kiivaan luonteensa vuoksi Matrac kärsi vankeudesta.
Hitaasti ja kitkerästi eristys eteni päivä päivältä.
Ranskalaista oikeutta. Kaunis, turmeltunut Ranska.
Maa, joka tuottaa vain mätiä fasisteja. Vihaan Ranskaa.
Hän puhuu itsekseen koko ajan. Kohta hänkin on hullu.
En minä. - Seuraa Matracia tarkasti.
Hän on poliitikkojen ystävä. Hänellä on valtaa, kuten näkyy.
Olette yhtä mätiä kuin Ranska.
Toimita Matracin kirjeet välittömästi.
Matrac ei pidä viivyttelystä.
Nyt otti ohraleipä. - Matrac on parantumaton!
Parantumaton.
Matrac? Marius.
Mitä sinä teet? - En mitään.
Tämän miehen valitsimme johtajaksemme.
Olimme valmiudessa, kun hän palasi linnasta.
Marius järjesti itsensä parakkivahdiksi.
Vaari odotti kanoottinsa kanssa Maronin suolla.
Yö koitti. Kaikki olivat valmiina. Vain hitunen onnea...
Tänä iltana ennen kymmentä.
Lähden mukaan.
Minne? - Teidän mukaan.
Tilaa ei ole. - Muuten ilmiannan teidät.
Hyvä on, Bijou.
Kaikki maata! Valot pois!
Sammuttakaa valot ja sassiin!
Odotimme hämärässä.
Yhdeksän.
Puoli kymmenen.
Viittä vaille kymmenen
Minuuttia vaille kymmenen.
Mitä täällä tapahtuu?
Kuka makaa maassa? - Bijou.
Puukotettu. - Hälyttäkää vartijat.
Mihin Bijou jäi? - Hän muutti mielensä.
Terve, Vaari. - Te selvisitte.
Parakissahan tässä ollaan. - Säästä vitsisi.
Sinä olet Vaari. - Ja sinä Matrac.
Johdat meidät taistelemaan Ranskan puolesta.
Paras pistää töpinäksi.
Varo sen melan kanssa. Loiskit vettä kanoottiin.
Paatissa on liikaa kuormaa. Miten meille käy merellä?
Uppoamme. - Älä räkytä. Otetaan riski.
Aamu sarastaa. Piiloudutaan hiekkakuopalle.
Illalla saavumme merelle.
Neljä. Viisi.
Meitä on yksi liikaa.
Olisimme joen omia, jos Bijou olisi tullut.
Tiedän, mitä ajattelette. Olen painavin. - Totta.
Kurjaa, Petit. - Häntä ei jätetä. Lähdemme lahtaamaan sakuja.
Mitä sanot, Vaari? Petit ei voi jäädä.
Hän on painavin. - Vaari päättää. Kanootti on hänen.
Emme olisi tässä ilman Vaaria. - Et alunperin ollut mukana.
Mitä siitä? Olen kaikkein pienin. Garoukin painaa enemmän.
Painat riittävästi jäädäksesi pois. - Välitin tästä sanan Matracille.
Miten on, Vaari?
Te kaikki saatte lähteä.
Minä jään. - Eihän se käy.
Miksi? - Asia on nyt näin, pojat.
35 vuoden ajan pako oli ainoa toivoni.
Luulin niin. Tämä oli viimeinen tilaisuuteni.
Muita ei tulisi.
Tosipaikan tultua eteen tajuan pelkääväni merta.
Minua pelottaa. Niin se vain on.
Nyt tajuan, ettei rohkeuteni riitä tähän matkaan.
Valehtelet. Sinäkö pelkuri? Olisinpa yhtä rohkea kuin sinä.
Ehkä kestäisin matkan jotenkuten.
Mutta muutin mieleni. En halua lähteä.
Tästä paikasta on tullut kotini. - Valehtelet yhä.
Kuunnelkaa. Sinä myös, Matrac.
Kanootti on minun. Minä päätän, kuka lähtee.
Te lähdette, ja minä jään. Olen yli 65.
Olen liian vanha taistelemaan. Sehän tässä oli ajatuksena.
Vai oliko? Te lupasitte minulle.
Haluan virallisen lupauksen uudelleen.
Haluan kuulla sen sanoina, vähän kuten kirkossa.
Haemmeko rukousnauhat? - Hiljaa, Marius. Sanoinako?
En oikein tiedä. Keksin samalla kun puhun.
Nouskaa seisomaan.
Nostakaa oikea käsi. Aloitetaan siitä.
Tämä on teidän ja minun välistä.
Sanokaan ensin "minä" ja sitten nimenne. Minä...
Lupaan tehdä kaiken voitavan...
Jotta pääsemme isänmaahamme Ranskaan...
Jota rakastamme myötä- ja vastoinkäymisissä...
Lupaan taistella Ranskan puolesta.
Viimeiseen veripisaraan saakka.
Siinä kaikki. Hypätkää veneeseen, ennen kuin tuuli laantuu.
Onnea matkaan.
Olemme kokeneet hurjia, kapteeni. Kukaan ei lähetä meitä takaisin.
Jatkamme vanhuksen takia. Vaari on tarinan todellinen sankari.
Olen samaa mieltä. Vannoitte hyvän valan.
En pakota rikkomaan sitä. - Valaa ei rikota.
Luotamme toisiimme.
Juttelimme koko yön. Teidän pitää nukkua.
Hetkinen. Autatko meitä? - Autan. Puhun kapteeni Malolle.
Hänestäkin Ranska tarvitsee kaikki sotilaansa.
Kaikki miehet kannelle!
Miehet! Sain juuri sähkeen, joka koskee meitä kaikkia.
"Kesäkuun 23. päivä Ranska antautui Saksalle" -
"marsalkka Pétainin johdolla."
"Hätähallitus on perustettu Vichyyn, ja se neuvottelee Saksan kanssa."
"Natsit valtaavat Pariisin, ja Hitler marssii pääkaupunkiin."
En yritä ilmaista yhteisiä tunteitamme.
Tämä on isänmaamme historian synkin päivä.
Jätän saapuvat viestit ilmoitustaululle.
Jatkakaa tehtäviänne.
Mittaa korkeus.
Olen huolissani, Freycinet. Haluan neuvosi.
Minkä suhteen? - Arvaat miten käy, jos purjehdimme Marseillehin.
Laiva ja lasti päätyvät Berliinin mielistelijöiden käsiin.
Kuusi tonnia nikkelimalmia ilahduttaisi saksalaisia.
He eivät saa lastia Ville de Nancya.
Muutan reitin Englantiin, kun vahti vaihtuu. - Hienoa.
Entä Duval? - Uusi reitti pidetään salassa häneltä.
Matruusini tietävät. Hekin ilahtuvat.
Merimiehiin voi luottaa. Konehuone on eri asia.
Ja etenkin konepäällikkö, joka vihaa englantilaisia.
Entä vangit? Asettuvatko he puolellemme?
Jokainen. - Paitsi ehkä Matrac. Muut seuraavat häntä.
Näitkö hänen ilmeensä? - Uskoisin henkeni hänen käsiinsä.
Koen tuntevani miehet. Hän on kaikkein ranskalaisin.
Enemmän kuin me. - Luotan sanaasi.
Voit luottaa.
Kapteeni Freycinet?
Saako kysyä yhtä asiaa? - Kysy.
Haluan Marseillehin yöllä. - Miksi?
Haluan uida maihin. En luota majuri Duvaliin.
Mikset? - Hän ilmoittaa poliisille.
Tunnen hänen kaltaisensa. - Maataan voi palvella monella tapaa.
Entä jos et pääse Marseillehin? - En piittaa maastani.
Rakastamamme Ranska on kuollut.
Maa kuoli Reinillä ja Münchenissä. Siksi voin nyt kertoa totuuden.
Haluan vaimoni luo. En aio taistella.
Tiedän Paulasta ja kärsimyksistänne.
Rakastamamme Ranska on sodassa. Miksi auttaisin, jos et taistele?
Se jää omalletunnollesi.
Vaimosi odottaa miestä, joka oli isänmaanrakastaja.
Pettäisitkö naisen luottamuksen? Se jää omalletunnollesi.
Huomaamatta Ville de Nancy kääntyi Englantia kohti.
Säilyisikö salaisuus?
26. kesäkuuta heräsin haudanhiljaisessa laivassa.
Epäilin tottumuksesta koneongelmia. Mietin, kauanko ajelehtisimme.
Onneksi oli tyyntä. Kutsuin messipoikaa.
En osannut epäillä pahaa.
Sitten huomasin pistoolin puuttuvan.
Pysy siellä. - Mitä pirua tämä on?
Mistä on kyse? Kuka lukitsi oveni? Ja miksi?
Komentaja Duvalin käskystä. - Entä kapteeni Malo on?
Tapaatte kyllä.
Mitä tämä tarkoittaa? - Kurssia on muutettu.
Saitko uudet käskyt? Tutkin karttaa. Emme suuntaa Marseillehin.
Miksemme? Nyt voimme kohdata brittien hävittäjän.
Johtaisiko se tuhoon? - Ei se onnea toisi.
Englanti ei saa Ranskan laivoja. - Mutta Saksa saa.
Olen realisti. Tästä on väitelty ennenkin.
Sovitaan riita pakolla. Vie hänet alas muiden luo.
Eurooppaan syntyi uusi mahti. Ranska pääsee osaksi sitä.
Mahdin tunnussana on kuri. Minä johdan laivan Marseillehin.
Kaappaat laivan. - Teit valtiopetoksen.
Jätän ratkaisun viranomaisille. Olen kohtuun mies.
Olet vapaa, jos vannot vieväsi laivan Marseillehin. - En takuulla.
Voit hallita laivaa, muttet löydä satamaan. Merimiehet eivät auta.
Kannattaa harkita. Avustajat palkitaan uudessa Ranskassa.
Puhun teille vangeille. Lupaan jokaiselle auttajalle armahduksen.
Eläköön Ranska!
Liikkumatta! Lopettakaa!
Palatkaa asemiinne. Jatkamme matkaa.
Konehuoneen miehistö suljetaan alakansille töihin.
Hölynpölyt sikseen. - Vie heidät pois.
Liikettä!
Hyvää työtä. - Ilo oli puolellamme.
Kuoliko kukaan? - Ei.
Jotkut kallot ovat liian paksuja. Duval miehineen lukitaan hytteihin.
Te kaksi B-kannelle.
Kiitos, Matrac.
Kansi tyhjäksi. Puomi kiinni. Tulkaa avuksi, miehet.
Kadut tätä vielä kitkerästi, Malo.
Kaikki hiljaa!
Petturi paljastaa sijaintimme. - Minä hoitelen hänet.
Toteuta käsky. - Käännytään.
Tällainen tuli.
Pyydä suunta. Olemme tulossa.
Moottori. - Lentokone.
Se ei näy. - Miehet aseisiin.
Menkää suojaan!
Nopeasti suojaan!
Lentäjä tykkimiehelle. - Lennä 400 metrin päähän.
Pommit!
Helkkarin sakut! Saatte maksaa tästä!
Siihen osui!
Miehet ovat elossa.
Mitä sinä teet, Matrac? Lopeta!
Et voi teloittaa avuttomia! - Ketkä tässä ovat teloittajia?
Hoitelimme ne. Näytin saksalaisille sioille.
Teit hienosti. - Me kaikki teimme. Olin vain tykin luona.
Tuhoamme ne kaikki kuten tuon koneen, eikö?
Ajamme ne pois Ranskasta. - Totta kai.
Veimme malmin Englantiin. Se otettiin ilolla vastaan.
Saimme miehetkin sinne.
Kerroimme, että he ovat upotetusta aluksesta. - Muistan Matracin.
Pieni lehti protestoi urheasti Münchenin petosta.
Matrac taistelee yhä. Saksalaiset tajuavat pommien viestin.
Kielen päällä on monta kysymystä. Onko Matrac nähnyt poikansa?
Ei ole, mutta hän käy usein. - Miten ihmeessä?
Pommituslentojen yhteydessä hän heittää kotiin kirjeputkilon.
Siksi hän pyysi luvan poiketa 92 astetta etelään Romillyyn.
Eivät he oikeasti ole erossa.
Koneet alkavat palata. - Kiitos, kersantti.
Lähdetkö hangaariin? - Totta kai.
Mitä muille miehille tapahtui? Missä kapteeni Malo on?
Hän johtaa ranskalaisten miinanraivaajaa kanaalilla.
He katselevat Ranskan rantoja. - Entä Garou?
Tule alas, Garou.
Iltaa, kapteeni.
Miten hurisee? - Hyvin, kiitos.
Manning, korpaali Garou.
Garou on maan paras mekaanikko.
Hän rakentaa romusta lentokoneen kolmessa tunnissa.
Kapteeni liioittelee. Menee siihen neljä tuntia.
Entä Petit? - Hän tekee 18-tuntisia päivä huoltojoukoissa.
Hän on nosturin luona. Terve, Petit!
Siinä koko joukko. - Mitä Renault'lle tapahtui?
Pelko on poissa. Hän lentää Matracin konetta.
Nyt he tulevat, kapteeni.
C niin kuin Charles, laskeutui 04.17.
F niin kuin Freddie, laskeutui 04.23.
N niin kuin Norman, laskeutui 04.36.
Kuka osui öljysäiliöön? Rocroiko?
Kiitos valaistuksesta. Käytimme sen hyväksi.
Heil Hitler. - Saivat heiliä kerrakseen.
Dompierre johtaa lentuetta. - Terve, Manning.
Palaako? - Kiitos.
Missä Renault on? - Hän tulee kyllä. Mene lepäämään.
Kerron, kun he laskeutuvat. - Olen kuin kanaemo ilman poikasta.
V niin kuin Victor, vastaa.
Ei vastausta. - Yritä vielä.
Vain Renault'n kone puuttuu. Annoit luvan poiketa ryhmästä.
Heidän konettaan moukaroitiin.
Emme selviä Romillyyn. Pakko palata tukikohtaan. Valitan.
Toivo jotain ja puhalla kynttilät.
On ilkeää toivoa jotain pahaa? - On, Jean.
Vaikka sitten Hitleristä? - Parempi toivoa jotain hyvää.
Hyvä on. Toivon jotain isästä. - Älä kerro tai toive ei toteudu.
Tiedän toiveesi muutenkin. Kumarru puhaltamaan.
Minä onnistuin! Haluan samanlaiseksi kuin isä.
En saa kertoa. - Ei se mitään. Sait jo toivoa.
Muistutat isää. Sinulla on samat silmät ja kädet.
Toivottavasti sama sydänkin. - Isällä oli maailman suurin sydän.
Hänellä oli hyvä sydän, Jean, vaikka keho oli romuluinen.
Voit kiittää Jumalaa, jos sinusta tulee isäsi kaltainen.
Saanko syödä kakkua? - Laita lautasliina. Noin.
Isä? - Ehkä. Mennään katsomaan.
Onko se varmasti isä? - Voi se olla.
On se varmaan. - Tietäähän isä, että minulla on syntymäpäivä?
Kyllä isä tietää. - He lensivät ohi.
En näe mitään. Näetkö sinä? - En, kultaseni.
Isä ei lentänyt yli. Ehkä se oli joku muu.
Nyt, kapteeni. - Kuulo kuin koiralla.
Victor Foxille. Laskeudumme.
Kaksi moottoria sammui. Huono ohjattavuus, haavoittuneita.
Victor on pulassa. Onnettomuusvalmius.
Paarit tänne! Beaumont'iin osui.
Hän vuotaa verta. Matraciin osui myös.
Hän tiputti kaksi Messerschmittiä muttei kolmatta.
Poika täytti vuosia, muttemme päässeet sinne.
Toverit. Sopivin tapa hyvästellä ystävämme -
on hänen itsensä kirjoittamat viimeiset sanat.
"Rakas poikani. Täytät tänään viisi. En ole koskaan nähnyt sinua."
"Jonain päivänä näemme. Kerron millaista silloin on."
"Kävelemme käsi kädessä ja katselemme ympärillemme."
"Jotkut asiat ovat ihania ja jotkut kauhistuttavia."
"Viheriöllä on 10 000 hautaa. Viha paisuu sydämessäsi."
"Niin oli kerran, muttei ole enää ikinä."
"Maailma parannettiin, kun isä nuiji sitä raudalla ja tulella."
"Miljoonat parantajat varmistivat, ettei sama toistu enää koskaan."
"Kuolontaistelu käytiin tulevaisuutesi tähden."
"Ystäväsi eivät arkailleet, he olivat julmia vihollisillesi."
"Perit sen, minkä isä ystävineen voitti omalla verellään."
"He luovuttavat sinulle onnen ja vapauden lipun."
"Kannat suurenmoisen tulevaisuuden lippua."
"Olisi tragedia, jos hyvä tahto haihtuisi eikä luotaisi maailmaa," -
"jossa nuoret voisivat rakastaa pelotta vanhempiensa rinnalla," -
"ja jossa ihmiset voisivat luottaa toisiinsa."
"Huolehdi äidistäsi, Jean. Syleilen teitä molempia."
"Rakastakoon Jumala teitä kuten minä."
"Hyvää yötä. Nähdään, kun työmme on tehty."
"Kunnes näemme muista tämä: Ranska elää. Vive la France."
Tämä kirje toimitetaan perille.
Uploaded by Sylvesteri